Има един стар виц. Две възрастни жени са на почивка в планината.
Едната казва: "Храната тук е просто ужасна."
А другата отговаря: "Да бе. И тези малки порции."
Точно така чувставам живота и аз.
Пълен със самота, страдание, мъка и нещастие.
А свършва толкова бързо.
Друг важен анекдот за мен е един, който се приписва на Граучо Маркс.
Мисля, че за пръв път се споменава от Фройд в "Разумът и неговата връзка с подсъзнанието".
Звучи така - перефразирам: "Не бих членувал в клуб,
който би ме приел за свой член."
Това е вица на съзнателния ми живот, касаещ взаимоотношенията ми със жените.
Напоследък ми минават странни неща през ума.
Защото навърших 40 и предполагам, че преживявам жизнена криза.
Не се притеснявам от това, че остарявам. Независимо, че темето ми леко оплешивя.
Нищо повече.
Мисля, че колкото по-възрастен ставам, толкова по-добре ще се чувствам.
Мисля, че ще бъда оплешивелия, мъжествен тип,
в противовес на, да кажем, изисканите, посивели тип мъже.
Освен ако не се превърна в някой от онези чичковци с течащи лиги от устата,
лутащ се по магазините, преметнал пазарска чанта през рамо
и крещейки нещо за социализъм.
С Ани скъсахме. И аз още не мога да го преживея.
Продължавам да пресявам всеки детайл от нашата връзка през ума си,
анализирам живота си и се мъча да преценя - къде сбъркахме?
Преди година бяхма... влюбени.
Смешното е... че не съм от онези мрачен тип хора. Не съм депресивен тип.
Знаете ли...
Бях относително щастливо дете.
Израстнах в Бруклин, по време на Втората световна война.
Нещо го депресира. Внезапно изгуби интерес към всичко.
- Защо си подтиснат, Алви? - Кажи на д-р Фликър.
Заради едно нещо, което веднъж прочете.
Нещо, което е прочел ли?
- Вселената се разширява. - Вселената се разширява?
Всичко е Вселена. Ако тя се разширява, някой ден ще се пръсне
и това ще е края на всичко.
Това какво те засяга?
Спря да си пише домашните.
- Каква е връзката? - Какво общо има Вселената с това?
Ти си тук в Бруклин! Бруклин не се разширява!
Няма да се разширява още милиард години, Алви.
А ние трябва да се забавляваме през това време, нали?
Аналитикът ми казва, че преувеличавам детските си спомени.
Израстнал съм под едно влакче на ужасите
в Кони Айлънд.
Може би това е причината да съм малко нервен.
Имам хиперактивно въображение.
Умът ми има склонността да прескача.
Понякога губя границата между реалност и фантазия.
Баща ми имаше държеше "блъскащи колички".
Това е той.
А това съм аз.
Изливах си агресията чрез тях.
Спомням си преподавателите в училище.
Имахме една поговорка: "Онези, които за нищо не ги бива - стават преподаватели,
тези които не стават за преподаватели, стават учители по физическо."
А онези, които за нищо не ставаха, преподаваха при нас.
Винаги съм считал съучениците си за идиоти.
Мелвин Грийнглас с неговото дребно и мазно лице.
И Хенриета Фарел. Вечната мис "Съвършенство".
И Айвън Акерман. Винаги грешни отговори. Винаги.
Седем плюс три е равно на девет.
Още тогава, знаех че са големи тъпаци.
През 1942 вече бях открил жените.
Той ме целуна! Той ме целуна!
Този месец ти е за втори път! Ела тук.
- Какво толкова съм направил? - Идвай тук!
Трябва да се срамуваш от себе си.
Защо? Това беше израз на безвредно, сексуално любопитство.
Шестгодишните момчета не си мислят за момичета.
Аз го правя.
За Бога, Алви! Дори Фройд споменава за латентен период.
Е, аз така и не преминах през него. Какво да направя?
Защо не можеше да си като Доналд? Това е момче за пример.
Кажи на хората, с какво се занимаваш сега.
Шеф съм на преуспяваща шивашка фирма.
Понякога се чудя, с какво се занимават съучениците ми сега.
Аз съм президент на кварталната ВиК компания.
Аз продавам забрадки.
Бях хероинозависим. Сега съм метадонозависим.
Падам си по кожата.
Изгубих връзка с повечето си съученици, а сега съм комедиен артист.
Не ме взеха в казармата. Изкараха ме негоден за военна служба.
Ако избухне война, аз ще съм пленник.
Винаги забелязваш само лошото в хората.
Не можа да се сприятелиш с никой в училище.
Винаги си бил по-различен от останалия свят.
Дори след като стана известен, продължи да се отнасяш с недоверие към света.
Чу се много ясно. Промърмори под носа си "чифут".
Ти си ненормален.
Тръгвахме си от тенис кортовете. Аз, той и съпругата му.
Той я погледна, после погледнаха мен. И той прошепна "чифут".
Алви, ти си абсолютен параноик.
Такива неща ми правят впечатление.
Веднъж бях на вечеря с едни хора от NBC. Аз ги питам: "Ще ядете ли още?"
А Том Кристи отговаря: "Не. Ти ще юдеш ли?"
Не "Ще ядеш ли?", а "Ще юдеш ли?", "Юде?"
Не "Ще ядеш ли?", а "Ще юдеш ли?", "Юде?". Схващаш ли? "Юда яде".
- Макс... - Престани да ми викаш Макс.
Защо не, Макс? Много ти отива. Макс, във всяко нещо виждаш някакъв заговор.
Влизам в един музикален магазин. Там едно високо, едро, късо подстригано, русо момче,
ме поглежда с насмешка и ми вика: "Тази седмица имаме разпродажба на Вагнер".
Вагнер, Макс. Вагнер. Знам, какво всъщност се опитва да ми каже, много добре разбирам.
Точно така, Макс.
Калифорния, Макс.
- Трябва да се разкараме се от този смахнат град. - Забрави.
Да се преместим в Ел Ей. Шоу бизнеса е съсредоточен там.
Не искам. Не желая да живея в град, в който, единственото предимство в културно отношение е,
че можеш да правиш десен завой на червен светофар.
Добре, забрави. Не закъсняваш ли за срещата си със Ани?
Срещата ни е пред кино "Бийкман". Имам още малко време.
Вас не ви ли дават по телевизията?
Не. Е, понякога. От време на време.
- Как се казваш? - Няма да го знаеш. Няма значение.
Появяваш се... ааа... в шоуто на Джони Карсън, нали?
Да, от време на време.
Как се казваш?
Аз... съм Робърт Редфорд.
Стига бе!
Алви Сингър. Приятно ми е... Благодаря за всичко.
Ей!
Какво?
Това е Алви Сингър!
Момчета, знаете ли...
Познавам го от телевизията. Алви Сингър? Нали така?
- Я стига. - Този човек го дават по телевизията.
Трябва ми бейзболна бата.
- Кой го дават по телевизията? - В шоуто на Джони Карсън.
Това да не е сбирка на работническия съюз?
- По коя програма? - Може ли един автограф?
- Ти не искаш автографа ми. - Напротив. За гаджето ми е.
Посвети го на Ралф.
- Приятелката ти се казва Ралф? - За брат ми е.
Наистина е Алви Сингър, телевизионната звезда!
Алви Сингър е тук!
Всичко е наред, момчета.
Господи! Какво направи? Да не пристигаш от Панамския канал?
- В кофти настроение съм. - Тук съм с героите от "Кръстника".
- Трябва да свикваш с това. - Разправям се двама, казващи се Чич!
Моля те. Боли ме главата.
Ако си в лошо настроение, сигурно пак е заради цикъла ти.
Всеки път, когато се случи нещо необичайно си мислиш, че съм в мензис!
Малко по-високо. Някой от тях може да не е чул.
- Филма започна ли? - Преди 2 минути.
Край. Забрави. Не мога да вляза.
- 2 минути, Алви. - Не мога. Свърши тя вече.
Не мога да вляза по средата на филма.
Ще пропуснем само надписите. И без това са на шведски.
- Искаш ли да пием кафе 2 часа някъде? - 2 часа? Не. Аз влизам.
- Отивай. Чао. - Докато говорим, можеше вече да сме влезли.
Може ли да не спорим тук пред всички? Притеснявам се.
Добре. Какво искаш да правиш?
Не знам. Искаш ли да гледаме друг филм?
Хайде да гледаме "Мъка и състрадание".
Стига. Не съм в настроение да гледам четиричасов документален филм за нацистите.
Ами, съжалявам. Един филм трябва да го гледам изцяло - от край до край.
Защото... съм перфекционист.
Меко казано.
Миналия вторник гледахме новия филм на Фелини. Правил е и по-добри филми.
Липсва му единна структура.
Оставаш с чувството, че не е много сигурен, какво е искал да каже.
Винаги съм имал чувството, че по същество той е "технологичен" режисьор.
Абсолютно, "La Strada" е велик филм. Велик, чрез използването на отрицателни образи.
Тоя ми лази по нервите. Ще припадна.
Ами не го слушай.
Как да стане? Той ми крещи в ухото.
Както и "Жулиета и духовете" или "Сатирикон".
Смятам, че е много... привилегирован.
Наистина е така. Той е един от най-привилегированите режисьори.
Ключовата дума е "привилегирован".
Без да ставам...
- Изглеждаш ми депресирана? - Пропуснах терапията. Успах се.
- Как може да се успиш? - Будилника е виновен.
Знаеш ли, колко ме яд заради това?
Знам. Заради сексуалните ни проблеми, нали?
Цял Ню Йорк ли трябва да научи, колко често го правим?
Като Самюел Бекет.
Възхищавам се от техниката му, но не мога да го усетя под лъжичката.
- Как искам да му помогна да усети нещо под лъжичката. - Престани, Алви!
Тоя ми се плюнчи във врата. Плюе ми във врата, като говори.
Знаеш ли, толкова си егоцентричен, че ако си пропусна терапията,
мислиш само за това как би ти повлияло това на теб.
Това се нарича мироглед.
Сигурно им е първа среща.
Вероятно са се запознали по обява във вестника.
"Образован мъж на около 30, желае да се запознае с жена,
интересуваща се от Моцарт, Джеймс Джойс и аналния секс."
Нашият сексуален проблем ли? Аз съм сравнително нормален, за мъж отраснал в Бруклин.
OK. Много съжалявам. Моят сексуален проблем. Става ли - моят сексуален проблем.
Това не съм го чел. Това от Хенри Джеймс ли е? Продължение на "Обръщането на резбата"?
Това е въздействието на телевизията.
Маршъл Маклуан я разглежда като високо...
високо интензивна. Нали ме разбираш? Актуалната медия...
За което не давам и торба с лайна.
Ти какво би направил, ако чакаш на опашка за кино и ти се падне някой такъв зад теб?
Я чакай малко! Защо да не мога да си изкажа мнението? Живеем в свободна страна.
Трябва ли да говориш на висок глас? Не те ли е срам да го обсъждаш по този начин?
Смешното е, че ти не знаеш нищо за Маршъл Маклуан.
Така ли смяташ? Случайно съм изнасял лекции в Колумбийския на тема "Телевизия, медии, култура".
Така че, мнението ми за г-н Маклуан до голяма степен е правдиво.
О, сериозно ли? Голям майтап, защото случайно г-н Маклуан е тук.
Позволете ми... Ела насам за момент.
Чух какво казахте.
Не знаете нищо за работата ми.
Разбрали сте всички изводи, които съм си направил погрешно.
Това, че сте изнасяли лекции, без значение по какво, е направо удивително.
Е, ако и в живота можеше да стане така!
14 юни 1940. Немските войски окупират Париж.
Из цялата страна, хората отчаяно се нуждаят от някакви вести.
Тези от Съпротивата са били големи смелчаци.
Трябвало е да слушат Морис Шевалие през цялото време.
Понякога се питам - бих ли издържалa подобно мъчение?
Гестаповците ще ти вземат кредитната карта
и ще си изпееш всичко.
Филмът ме накара да се чувствам виновна.
Да, такова му е предназначението.
Алви...
Какво? Кaкво... става?
Не... Не знам.
Не е нормално. Спим в едно легло. А не сме го правили отдавна.
Ами, нали ще пея утре вечер и трябва да си пазя гласа.
Винаги си намираш извинение. Преди ме намираше за много секси.
Когато започнахме да се виждаме, постоянно правихме секс.
Можеше да кандидатстваме за Гинес.
Алви, всичко ще е наред. Просто преминавам през някаква фаза. Нищо повече.
Бил си женен и преди. Знаеш как стоят нещата.
В началото Алисън сигурно много те е възбуждала.
Вие сте веднага след Крис Браун. След около 20 минути.
Извинете. Моят ред кога е?
Вие кой сте?
Алви Сингър.
Аз съм комедиант.
А, комедиант. Ясно.
Вие сте на ред.
Как така на ред? Аз съм...
Вие сте веднага след този на сцената.
Не, не е възможно. Той е също е комик.
Е, и?
- Пускате двама комици един след друг? - Защо не?
Не, съжалявам. Не искам да изляза след друг комик.
Всичко е наред.
Не е. Защото те се смеят. Така, че по-добре да не излизам.
Спокойно. Ще ви харесат.
Предпочитам да не го правя. Чуйте. Те се смеят.
Ще се посмеят добре и тогава трябва да изляза аз.
Трябва и аз да ги разсмея. Колко време може човек да се смее?
- Те ще са се насмяли. - Добре ли сте?
Господи!
Как се казваш?
Алисън.
Така ли?
Алисън чия?
Порчник.
- Хубаво име. - Благодаря.
Алисън Порчник.
Та, какво казваш? Работиш само при Стивънсън, или?
Не. Пиша си дипломната работа.
На каква тема?
"Политическата ангажираност на литературата на ХХ век".
Ти си като онези... Ню Йоркски, еврейски, леви, либерални, интелектуални,
Сентръл парк, студентски, социалистически летни лагери?
Баща притежаващ рисунки на Бен Шан... Стачко-поддържничка...
Прекъсни ме, преди да заприличам на пълен идиот.
Не. Това беше прекрасно. Обичам да бъда принизявана до културния стереотип.
Точно така. Аз съм фанатик. Но ляв.
Трябва да излизам. Бързо ми кажи нещо окуражаващо.
- Голям сладур си. - Мислиш ли?
Тръгвай.
Не знам защо ме канят на подобни събития, защото...
по същество не съм политически комедиант.
Интерсно, че за кратко се... срещах с една жена
от администрацията на Айзенхауер.
Най-смешното за мен беше, че...
се опитвах да направя с нея това,
което Айзенхауер правеше със страната ни през последните 8 години.
Съжалявам. Не мога да го преживея.
Не може да ми излезе от главата, Алисън. Така ме е завладяло.
Това почва да ми омръзва. Имам нужда от вниманието ти.
Няма никаква логика. Минаха покрай библиотеката,
а полицията накрая заключи, че раната е била изходна.
Как е възможно Осуалд да е стрелял от две места едновременно?
Няма логика!
Ще ти кажа нещо. Не е бил достатъчно добър стрелец,
за да уцели движеща се мишена от такова разстояние.
Но...
ако е имало втори стрелец...
- Точно така! - Това вече сме го говорили.
Те откриха гилзите от тази втора карабина.
OK. Какво искаш да кажеш с това?
Всички в комисията "Уорън" са замесени, нали?
Ами, защо не?
Да. А Ърл Уорън?
Скъпа. Не познавам Ърл Уорън.
Линдън Джонсън?
Линдън Джонсън е политик! Знаеш морала на тези хора.
Една степен по-висок от този на педофилите.
В такъв случай всички са замесени.
И ФБР, и ЦРУ, и Дж. Едгар Хувър, и нефтените компании,
и Пентагона, и чистача на тоалетните в Белия дом.
Бих изключил чистача.
Използваш тези конспиративни теории, за да не правиш секс с мен.
О, Господи!
Тя е права.
Защо отблъснах Алисън Порчник?
Беше красива, много интелигентна и й се искаше.
Дали пак не е заради онзи анекдот на Граучо Маркс, че не желая да членувам в клуб
който би ме приел за член?
Алви, не се паникьосвай! Моля те престани!
Голяма грешка да донесем живи същества в къщи.
Спри го! Хвани онзи там.
Май трябва да се обадим в полицията. Звънни на 911. На "Отряда за борба с омарите".
Виж колко са малки, Алви.
- Щом са малки, ти ги хвани. - Добре! Добре!
- Ето! - Не го приближавай до мен! Недей!
Виж! Един влезе зад хладилника.
Довечера ще ни посети в леглото.
Ще се махнеш ли от тук с това нещо? Господи!
Говори им. Нали говориш рачешки език.
Хей, виж. Сложи го в тенджерата.
Не мога да го сложа в тенджерата! Не мога да сложа нещо живо във вряла вода!
Какво предлагаш - да го заведем на кино ли?
О, браво, Алви. Благодаря ти.
OK. Вътре е. Определено е в тенджерата.
Ани, има един голям омар зад хладилника.
Не мога да го извадя. Много тежи това чудо.
Може би, ако приближа към него трошачка за омари ще избяга.
Ще си взема фотоапарата.
Мисля, че трябва да изкъртя вратата...
Трябваше да си купим пържоли. Те поне нямаше да се разхождат из кухнята.
По дяволите! Уф!
Хвани този омар. Вдигни го, моля те.
Сега ли ще снимаш?
Алви, ще е прекрасно. О, чудесно!
О, Господи! Отвратително е!
Още една, Алви. Моля те!
Много добре! Супер!
Иска ми се да зная, дали съм първата ти голяма любов?
О, не. Не, не.
Наистина? Кой е тогава?
Имаще един Денис в гимназията в Чипоа Фолс.
Денис? Местно момче? Сигурно сте уговаряли срещи пред киното.
Ако знаеш само, на какво приличах тогава.
Мога да си представя. Типичната, средностатистическа американка.
После беше Джери, едно актьорче.
Виж се, на какво приличаш. Голяма селяндурка си.
Красива съм.
Винаги си била красавица. Обаче този е...
Актьорската игра е като изследване на душата. Много е религиозно.
Нещо като освобождаване на съзнанието.
Нещо като да "видиш" писаното слово.
Тоя майтап ли си прави?
Аха, ясно.
Знам, какво точно имаш пред вид под "религиозен".
Знаеше ли?
- Стига де! Бях малка. - Е, това е от миналата година.
Така се чувствам, когато си мисля за смъртта.
- Знаеш ли как искам да умра? - Не. Как?
Искам да бъда разкъсан от диви зверове.
Сериозна работа! Изяден от катерички!
Чакай малко, той беше страхотен актьор. Беше хубавец и много емоционален...
Не мисля, че ти си падаш много по емоциите.
Сложи крак на сърцети ми.
Направо ще се издрайфам.
Той ме плашеше.
Мисля, че извади голям късмет, с моето появяване.
Така ли?! Стига си се дул.
Ако някой ми беше казал, че сте излизам с момиче,
което използва дума като "дуя"...
Ти обаче, наистина харесваш нюйоркчанките.
- Е, не само тях. - Да, но си се женил два пъти за такива.
Това е Хенри Дракър. Професор е по история в Принстън.
Ниският мъж е Хершел Камински. Той пък е професор по философия в Корнел.
Още двама професори и ще направят карето за пенсионерския клуб.
- Каква е тая неприязън? - Искам да гледам "Никс" по телевизията.
Това Пол Гудман ли е? Не.
Дръж се мило с домакина, защото той е моят издател.
Дъглас Уайът. "Мизерният душевен антиквариат".
Омръзнало ми е от безмислени разговори с хора, работещи в "Дизентерия".
Списанието се казва "Коментария".
Нима? Аз пък чух, че "Коментар" и "Диария" се слели и образували "Дизентерия".
Стига шегички. Това са мои приятели.
А, ето те и теб.
Много хора са се събрали.
Преди 2 минути "Никс" водеха с 14 точки, а сега водят едва с 2.
Алви, какво вълнуващо намираш в група хипофизно болни,
опитващи се да набутат топка в кош?
Вълнуващото в сучая е, че нещата опират до физика.
Интелектуалците са доказателството, че можеш да си много интелигентен
и да нямаш абсолютно никаква представа за какво става въпрос.
Но пък тялото не лъже,
както добре знаем.
Престани.
Ще е чудесно. Всичките дървени философи ще обсъждат, колко вида отчуждаване съществува,
а ние тук тихичко ще се натискаме
Алви, недей. Използваш секса за да изразиш враждебността си.
Защо винаги принизяваш животинските ми инстинкти до психоаналитичното категоризиране?
Каза той, докато и сваляше сутиена.
Алви, там има хора от списание "Ню Йоркър"!
О, Боже.
Какво ще си помислят?
Проклети сирени!
OK. Не се нервирай.
Да му се не види! Бях толкова близо!
Снощи причината беше някакъв клаксон. Не може да затворят града.
Искаш ли да затворят и летището?
Искаш ли да спрат и полетите, за да можем да правим секс?
Много съм напрегната. Трябва ми валиум.
Аналитикът ми казва, че трябва да живея в провинцията, в никакъв случай в Ню Йорк.
Това не подлежи на обсъждане. Провинцията ме изнервя.
Там има щурци. Няма къде да се разходиш след вечеря.
Мрежите за насекоми, с умрели пеперуди по тях.
Серийни убийци на свобода.
OK! OK! Просто аналитика ми смята, че съм много напрегната. Къде е проклетия валиум?
Тихо е вече. Можем да се пробваме пак.
Не мога. Главата ми пулсира.
- Главоболие ли имаш? - Да.
Силно ли е?
- Като Освалд в "Привидения". - Боже!
Къде отиваш?
Ще си взема поредния студен душ.
Макс, сервисите ми ще те пратят под душовете рано-рано.
Неуспеха на държавата да подкрепи Ню Йорк е анти-семитизъм.
Макс, градът се реководи много лошо.
Не коментирам политиката и икономиката. Това е само параван.
Всеки път, когато някой не е съгласен с теб смяташ това за анти-семитизъм.
В очите на останалата част от страната, Ню Йорк не е нищо повече от
крайноляво, комунистическо-еврейско, гей-порно.
Аз живея тук, но понякога си мисля, че наистина сме такива,
Макс, ако живеехме в Калифорния, можехме да играем всеки ден на открито.
Слънцето не е полезно за теб. Всичко, за което нашите родители твърдяха, че е полезно, всъщност е вредно.
Слънцето, млякото, червеното месо, колежа.
Знам, но...
А. Ето го и него.
Познаваш ли Алви? Това е Джанет.
Това е Ани Хол.
Това е Алви.
Как ще играем?
Аз и ти срещу тях двете?
- Не съм много добър, да знаете. - Взела съм само четири урока.
Здрасти!
О здрасти...
Чао.
Играеш много добре.
Сериозно? И ти също.
О, Господи. Голяма тъпотия казах, няма що!
Казваш "Играеш добре", трябва ли и аз веднага да отговарям "И ти".
Уф!
Господи, Ани. Е...
Ами.
Искаш ли да те откарам?
Защо?
Имаш ли кола?
Аз ли? Не. Щях да хващам такси.
О, няма нужда. Аз съм с кола.
С кола ли си?
Не разбирам. Ако си с кола, тогава защо...
попита, дали аз съм с кола, все едно че искаше някой да те закара?
Не... знам...
Не зная. Не исках...
Аз съм с онзи Фолксваген отпред.
Голяма съм нещастничка!
Искаш ли да те откарам?
Да. В каква посока си?
Аз ли? Към центъра.
Аз съм към предградията.
Е тогава, и аз съм за предградията.
Но нали току що каза, че си за центъра.
Съжалявам.
Мога да те придружа. Не живея в центъра, но какво от това!
Ще е чудесно да си имам компания. Мразя да карам сама.
От къде познаваш Джанет?
- От класа по актьорско майсторство. - Ти си актриса?
Ами, снимам се в реклами, неща от сорта.
- Не си от Ню Йорк, нали? - От Чипоа Фолс съм.
- Къде е това? - Уисконсин.
Не караш ли малко по-бързо от колкото трябва?
Не се притеснявай. Аз съм много добра шофьорка. Върха съм.
- Искаш ли дъвка? - Не. Не, мерси.
Хей, недей... Не, недей. Гледай си пътя. Аз ще я намеря!
- Аз ще ти я дам. - Ти шофираш ли?
Дали шофирам? Не. Имам проблеми с шофирането.
О, така ли?
Имам книжка, но съм много нервен шофьор.
Имаш хубава кола. Запази я такава.
Мога ли да те питам нещо? Това сандвич ли е?
А? А, да.
Ето тук живея. О, Боже! Виж! Има място за паркиране.
Няма проблеми. Ще повървим от тук до тротоара.
- Искаш ли си нещата? - А, да.
Мерси. Мерси много.
Ами...
Благодаря ти.
Ти си най-добрия тенисист, който съм виждал...
но пък си най-лошия шофьор който някога съм виждал.
Където и да е. Европа. Щатите. Азия.
- Харесва ми как се обличаш. - О, така ли?
Ами, това е... Тази вратовръзка ми е подарък от моето бабе.
От кого? Бабе!?
Да, от бабето ми.
Селска идилия от картина на Норман Рокуел.
- Твоето бабе? - Знам. Звучи малко глуповато, нали?
Моето бабе не е раздавало подаръци. Била е твърде заета да бъде изнасилвана от казаците.
Е...
Благодаря ти отново.
Хей, искаш ли да се качиш, да пийнем чаша вино?
В смисъл, че не си длъжен да го правиш. Сигурно ти е вече късно.
Не, би било чудесно. Нямам нищо против, разбира се.
Има време. Нямам ангажименти... чак до посещението ми при аналитика.
О, ходиш на психоаналитик?
Да. От има-няма 15 години.
Давам му още 1 година и после отивам при Лурдс.
15 години... Неее! Айде стига!
Ама ти сериозно ли?
Силвия Плат? Интересна поетеса, чието трагично самоубийство,
бе погрешно интерпретирано, като романтично от хората с детски манталитет.
О, съжалявам.
Де да знам. Някои от стиховете й бяха "хубавки".
"Хубавки"? Мразя да го споменавам, но сме 1975.
"Хубавки" излезе от употреба, все пак сме към края на ХХ век.
Кой е този на снимките?
О! Ами, това е баща ми.
Това е татко. А това е брат ми Дуейн.
- Дуейн? - Да, точно така. Дуейн.
Там е баба Хол. А това е Сади.
- Коя е Сади? - Ами, Сади...
Сади се е запознал с баба чрез брат й Джордж.
Джордж беше голям сладур. Страдаше от...
Как се казваше онази болест, при която заспиваш по средата на изречението?
- Нарколепсия. - Да, точно така!
Та... Джордж се записа в работническия съюз, заради безплатните пуйки.
Съюзът винаги му подаряваше по една пуйка за Коледа,
заради емоционалното разстройство от Първата световна война.
Та, ето го Джордж на опашка - секунда - за безплатна пуйка.
В края на крайщата, един ден заспа
и повече не се събуди!
И... умря!
Да, мъртъв е.
О, боже.
Кофти работа, нали? Не мислиш ли? В смисъл, че е много неприятно.
Все пак много интересна история. Много ме развесели.
Мисля, че трябва да си ходя, защото ми се струва, че се натрапвам.
Така ли ти се струва? Е, може би...
Знаеш ли, аз...
- Ако не искаш - не оставай. - Целия съм потен.
Не се ли изкъпа в клуба?
Аз ли? Не. Никога не се къпя на обществени места.
Защо?
Защото не искам да се събличам пред други мъже.
О, разбирам. Ясно.
Не искам да показвам тялото си на хора от същия пол.
Никога не знаеш, какво може да се случи.
- 15 години, а? - Да, 15 години. Това е...
Наздраве.
Баба ми Хол би казала за теб: "истински евреин".
Благодаря ти.
Тя, мрази евреите. Според нея те правят само пари.
Но ако само знаеш тя какви пари прави. Направо не е за вярване.
Ти ли си ги правила тези снимки?
Аха. Лаишка работа. (Лаишка? Чуй ме колко съм смотана!)
Чудесни са. Много са... класни. (Изглеждаш чудесно.)
Е, иска ми се да изкарам някой сериозен курс по фотография. (Сигурно ме мисли за голяма глупачка.)
Фотографията е интересна, защото е нова форма на изкуство (Чудя се как ли ще изглежда без дрехи.)
и набора от естетически критерии още не е определен.
Естетически критерии? Имаш пред вид, дали снимката е добра или лоша? (Не съм достатъчно умна за него.)
Фотографията навлиза като форма на изкуство от само себе си. (Какви са тези глупости дето ги говоря? Тя усеща, колко съм повърхностен.)
Ами... за мен... е... Всичко е инстиктивно. Опитвам се да го почувствам. (Господи, дано не се окаже шматка, като всички останали.)
Опитвам се да почувствам и много да не го мисля.
Все пак, трябва да се съблюдават определени естетически норми, за да е обществено приемливо. (Господи, все едно слушам радио. Спокойно!)
Ами не знам.
Предполагам, че закъсняваш, а?
Трябва да се замъкна там и да започна да хленча. Иначе ще...
- Свободна ли си в петък вечер? - Аз ли?
Ааа, не.
О, чакай! Аз съм зает.
А в събота вечер?
Не съм заета. Не.
Явно си много търсена.
- Знам. - Да не си чумава?
Имам пред вид, че постоянно се срещам с разни нещастници.
И аз се срещам с нещастници. Според мен това е...
Но мисля да си взема няколко котки.
О, почакай малко. О, не, не!
О, мамка му! Не. В събота вечер ще...
Ще пея. Да.
Ще пееш? Ти си певица? Без майтап?
- За пръв път ще ми е. - Сериозно? Къде? Искам да дойда.
- А, не! - Много ми стана интересно.
Това... е само прослушване. Аз не...
- За пръв път ми е. - Нищо. Много добре знам как е.
Ще харесаш нощните клубове. Голяма веселба пада там.
Трябва да си ти
Безцелно се мотая,
но открих те накрая.
Онзи, на който,
ще бъда най-верна аз,
и в най-тъжния си час.
И даже от щастие ще съм се опила,
дори когато съм унила,
Мислейки за теб.
Беше ужасно! Голям срам! Не мога да пея!
Публиката беше малко разсеяна.
Какво имаш пред вид под малко разсеяна? Направо ме мразеха!
Не е вярно! Имаш чудесен глас!
- Ще взема се откажа. - Няма да ти позволя. Имаш голям глас.
- Наистина ли? Така ли мислиш? Сериозно? - Да. Страхотен е.
Никога не съм взимала уроци.
Хей, слушай. Целуни ме.
- Наистина ли? - Ще се приберем в къщи по-късно.
Ще сме много напрегнати и аз няма да знам, кога, какво да направя.
Сега ще се целунем, ще ни мине и ще отидем да хапнем.
- Ще ни повлияе благотворно на храносмилането. - OK.
Сега вече можем да храносмиламе.
За мен мариновано телешко, моля.
За мен пастрами с бял хляб,
с майонеза, домати и маруля.
Значи... втората ти съпруга те напусна. Това отчая ли те?
Нищо особено. Няколко мултивитамина решиха проблема.
А първата ти жена? Алисън?
Тя беше много мила, но... Вината беше моя. Бях... много необуздан.
Беше толкова хубаво.
Беше ми хубаво.
Както казва Балзак, "Ето ти роман".
Беше страхотна.
Аха. Направо съм разбит.
- Разбит ли? - Сериозно.
Никога повече няма да свиря на пиано.
Беше... как да кажа. Наистина ли беше добре?
Да.
Никога не ми е било толкова забавано, без дори да се засмея.
Ето дръпни си. Не искаш ли?
Не. Аз... не... използвам халюцигени, защото...
си дръпнах веднъж на едно парти преди 5 години и...
после се опитах да си събуя панталоните през главата.
Все едно нещо ти влиза в ухото.
Е, аз не го... Не го правя много често.
Някак си ме отпуска.
- Няма да повярваш, обаче... - Какво?
Ще ти купя тези книги, защото мисля, че трябва да ги прочетеш.
- Вместо онази книга за котките. - Доста сериозно четиво.
Да. Мисля, че съм обсебен от смърттта. Темата е много важна за мен.
Много съм черноглед относно живота.
Трябва да го знаеш, ако ще се виждаме.
По моему, живота може да се раздели на две - ужас и отчаяние.
Това са единствените две категории. Ужасът е при екстремните случаи.
Слепите. Сакатите. Те не ми е ясно, как понасят живота си.
А отчаяни сме всички останали.
Значи трябва да сме благодарни, че попадаме във втората група.
Значи щастието е в отчаянието.
Погледни онзи там.
В розово. Мистър "Маями Бийч".
Току що се е върнал от финалите по сантасе.
Трето място.
Виж ги онези. Връщат се от остров Файър. Опитват се да запазят връзката си.
- Италианец е, нали? - Той ли? Аха, той е Мафиота.
Има бизнес с спално бельо, цимент, строителство или нещо такова.
"Мама мия! Трябва да си гелосам мустаците."
Това пък е победителят от конкурса за двойници на Труман Капоти.
Ти си извънредно секси. Невероятно секси.
- Не съм. - Си.
Знаеш ли каква си? Ти си полиморфно извратена.
Какво означава това? Какво е това?
В леглото си изключителна, защото получаваш наслада
от всяка точка на тялото, по която те докосна. Като върха на носа ти, например.
Ако те докосна по зъбите или коленете, внезапно се възбуждаш.
Знаеш ли? Харесвам те.
Наистина те харесвам.
Обичаш ли ме? Това е въпроса.
Знам, че ме познаваш от скоро.
Мисля, че е нещо... Да. Да, да.
Обичаш ли ме?
Обич... твърде мека дума за... това което чувствам.
Чувствам и любов.
И либов. И любофф. Да, трябва да измисля...
Разбира се, че те обичам. Не ти ли се вярва?
Не знам.
Не освобождваш апартамента си, нали?
Разбира се че го освобождавам.
- Но защо? - Местя се при теб.
- Но твоята квартира е чудесна. - Квартирата ми е много малка.
- Знам, че е малка. - Водопроводът не е наред и има буболечки.
Със сигурност. Водопроводът не е наред и има буболечки. Така го казваш, все едно е нещо лошо в това.
Да знаеш, че, насекомите са... Ентомологията е бързоразвиваща се наука.
- Ти не искаш да се местя при теб. - Не искам да се местиш при мен ли?
- Чия беше идеята? - Моя.
Всъщност беше твоя. Но аз незабавно я одобрих.
Предполагам, че си мислиш, че аз те предумах, а?
Не е така! Живеем заедно, спим заедно, ядем заедно.
За Бога! Искаш да е все едно сме женени ли?
- Как да бъде по-различно? - Като си запазиш апартамента.
Не трябва да го правим. Изобщо не трябва да се занимаваме с това.
Ще сме като кораб без платна. Ще знаем, че не сме женени.
Този малък апартамент ми струва $400 на месец, Алви.
- Даваш за това място $400 на месец? - Да.
И имаш проблеми с водопровода и разни буболечки?
Господи! Счетоводителят ми ще го изпише като данъчно облекчение. Ще го плащам.
- Мислиш ме за не дотам умна. - Не ставай смешна.
Тогава защо постоянно ме натискаш да записвам образователни курове, все едно съм някаква тъпачка?
Курсовете са чудесно нещо.
Срещаш се с интересни преподаватели. Това е голям стимул.
Добре ли ти звучи този курс?
"Съвременна Американска Поезия"?
Или, чакай да видя. Може би...
"Въведение в романа".
Само не се записвай на курс, на който ще те карат да четеш "Биовълк".
Как смяташ? Да отидем ли на онзи купон в Саутхямптън?
Не ставай смешна. За какво са ни други хора?
Просто трябва да изгасим лампите и да поиграем на "Скрий ми салама".
Ще взема да изпуша една цигара.
Трева, нали? Създава илюзията за бяла жена, заприличваща на Тина Търнър.
- Правил ли си любов надрусан? - Аз ли? Не.
Ако се напуша или пия алкохол, ставам непоносимо прекрасен.
С думи не можеш ме описа.
Защо трябва да си надрусана всеки път, когато правим любов.
- Ами, отпускам се. - Трябва ли ти стимулант за да се отпуснеш,
- преди да си легнем? - Каква е разликата?
Що не вземеш доза хлороформ. Ще проспиш всичко.
Виж го ти! Ходиш на психиатър от 15 години.
Трябва да пробваш. За нула време ще се откажеш от психиатъра.
- Стига. Нямам нужда от това. - Какво правиш?
- Не, Алви. Моля те. - Поне веднъж пробвай без нищо.
Почакай. Имам страхотна идея.
Изчакай там за малко. Купих едно нещо.
Малка еротична играчка, който купих от центъра.
Мисля, че е напълно подходяща.
Ето. Ще създаде еротична атмосфера.
Сега вече можем да пристъпим към основната част.
Даже можем да проявяваме снимки тук.
- Хей, нещо не е наред ли? - Не. Защо?
Ми не знам. Нещо ми се виждаш отнесена.
- Не, добре съм. - Наистина ли?
Не знам. Чувствам те някак си далечна.
Хайде просто да го направим.
Въобразявам ли си или ти наистина правиш всичко по инерция?
Помниш ли къде си оставих скицника?
Докато вие двамата го правите, аз мисля да порисувам.
- На това му викам отнесен. - Но, имаш тялото ми.
Да, но искам всичко.
Трябва ми трева.
Добре, ако пушиш трева ме проваляш.
Аз съм комик. Ако успея да разсмея някой напушен,
не се брои, защото той и без това ще е нахилен.
- Винаги ли си бил толкова забавен? - Какво става? На интервю ли съм?
Не трябваше ли да правим любов?
Тоя човек е така естествено забавен. Мисля, че може да пише за теб.
Да, да. Хей, момче, казаха ми, че си бил много добър.
Нека ти обясня как работя.
От пръв поглед си личи, че не приличам на онези забавни типове, които се появяват.
Ако си като тях ще пропаднеш.
Но материала ти трябва да е сензационен. Работя с много... абе голяма работа съм.
Нека ти обясня. Например, започвам с някоя песен. Нещо от сорта на...
Това местенце ми се струва чудесно
И вие хора изглеждате чудесно
Като ви видя, колко сте усмихнати
Уцелили сте мястото, казвам ви.
После продължавам с някой анекдот. Точно за това си ми нужен.
"Току що се върнах от Канада. Там говорят много френски."
"Запомняща се дума е "Жана д'Арк". Значението й е "жена в Арктика"
"Срещнах един дървосекач..."
Леле! Тоя е адския тъпак.
Гледай го как театралничи.
Мисли се за голям умник. Направо ще се издрайфам.
Ако само имах куража да представям собствени номера.
Не знам, колко още мога да задържа усмивката на лицето си.
Сбъркал съм си професията. Знаех си.
"Но... мон шери... "
"Какво ще правя с това?"
"О, Мари! Понякога много ме ядосваш!"
Направо полудяват на това! Напиши ми нещо подобно. Френски номер. Можеш ли?
Къде съм аз? Трябва да се ориентирам.
Това е Уисконсинският университет, нали? Винаги съм бил... напрегнат...
Имам лоши спомени от висшите учебни заведения. Приеха ме в Ню Йоркския.
Но ме изхвърлиха от университета още в първи курс,
за преписване на заключителния изпита по метафизика.
Надникнах в душата на седящото до мен момче.
Майка ми, емоционално нестабилна жена,
се заключи в банята и пое свръхдоза китайско домино.
По това време бях в депресия. Ходех на аналитик.
В главата ми се въртяха самоубийствени мисли и със сигурност бях на път да се самоубия.
Ходех на аналитик, но разсъждавах типично по Фройдски.
Ако се самоубия, ще ме накарат да си платя за сеансите, които съм пропуснал.
Алви, беше страхотен. Не се шегувам. Беше...
- Беше толкова забавен. - Колежанската аудитория е чудесна.
Даже аз започнах да схващам майтапите ти.
Наистина ли? Е, публиката на обедните представления е напълно различна.
С нетърпение чакам утрешния ден. Ще се запознаеш с нашите.
- Моментално ще ме намразят. - Не мисля така.
Даже напротив. Великден е. Ще бъде хубава вечеря.
Сигурна съм, че ще те харесат.
Шунката е чудесна тази година, мамо.
О, да.
Баба винаги се справя отлично.
Великолепен сос!
Така е. Направо е бомба.
Ходихме до битпазара.
Ани, баба ти и аз. Купихме си няколко хубави рамки за снимки.
Наистина си прекарахме добре.
Ан ни каза, че от 15 години ходиш на аналитик.
Да. Имам страхотен напредък.
Скоро след като легна на кушетката, нямам нужда от лигавник.
- С Дуейн ходихме то яхтеното пристанище. - Ремонтирахме лодката цял ден.
А Рандолф Хънт беше пиян. Както обикновено.
Този Рандолф Хънт. Ани, помниш ли Ранди Хънт.
- Пяхте в хора заедно. - А, да.
Невероятно семейство.
Майката на Ани е истинска красавица.
Говорят си за битаци и яхтени пристанища.
А старата дама в края на масата е класическа евреимразка.
Приличат на истински американци. В отлично здраве. Изглеждат така, все едно никога не боледуват.
Нищо общо с моето семейство. Коренна разлика.
Нека пукне. Кой иска да му вземе бизнеса?
- Съпругата му е диабетичка. - Диабетичка ли?
Това не е оправдание! Диабет?
Човекът е 50-годишен и няма достатъчно приходи.
- Това оправдание ли е да краде от партньора си? - За какво говорите?
Точно така! Защитавай го!
Подай месото нататък.
Мо Московиц, получил инфаркт.
Не думай!
Имате ли някакви планове за празниците, г-жо Сингър?
- Ние постим. - Постите?
Не ядем. За да изкупим греховете си.
За какво говорите? Не разбирам.
Честно казано и ние.
Алви.
Здравей, Дуейн. Как е?
Това е моята стая.
Така ли? Страхотна е.
Мога ли да ти призная нещо?
Ще ти го кажа, защото като художник, мисля ще ме разбереш.
Понякога, когато карам
нощно време, виждайки фаровете на приближаващите коли,
изпитвам внезапното желание рязко да завъртя волана
и да се забия челно в насрещната кола.
Мога да предвкуся експлозията.
Звукът на чупещото се стъкло.
Пламъците, издигащи се от леещия се бензин.
Ами аз...
Трябва да тръгвам, Дуейн, защото...
Трябва да се връщам на планетата Земя.
- Дано не е за много дълго. - Грижи се за чичо Били.
- Той е очарователен. - Така ли мислиш?
- Ще ги закараш ли до летището? - Дуейн ще свърши тази работа. Не съм си довършил питието.
Да, Дуейн ще го направи. Само секунда. Трябва да взема...
- Следиш ли ме? - Не съм те следил.
Проследил си ме!
Вървях си за теб и те гледах. Това не е следене.
- Какво е твоето определение за "следене"? - Шпионирах.
- Осъзнаваш ли, че си голям параноик? - Беше прегърнала някакъв тип.
Ти си от най-тежкия случай параноици.
Не съм си и помислял да те шпионирам. Мислех да те взема след училище.
Ти искаше по-свободна връзка, помниш ли?
Ти имаш връзка с професора си.
Същия тъпанар, дето води ония скапан курс - "Съвременните кризи на западняка"?
"Екзистенциални теми в руската литература"! Близо си.
Каква е разликата? Пак е душевна чекия.
Пак я докарахме до тема, с която си запознат.
Не обиждай мастурбирането. То е като секс с любим човек.
Нямаме връзка. Той е женен. Просто ме смята за "хубавелка".
Хубавелка ли? Да не си на 12?
- Какви са тези селски изрази? - На кого му пука?!
После ще реши, че си "кокетна" и "гиздава". А след това следва обарване по задника.
Винаги си показвал неприязън към Давид.
- Наричаш учителя си Давид? - Така се казва.
Името е библейско, нали? А той как те нарича? Батшеба?
Алви, ти си този, който не искаше пълно обвързване.
Смяташ, че не съм достатъчно умна.
Миналия месец пак спорихме по този въпрос. Помниш ли?
- Прибрах се! - И какво? Как мина?
Ами, беше малко странно, но тя е много мила жена.
Не ми се наложи да лежа по кушетки. Остави ме да седя.
Разказах и за семейството си и за чувствата ми към мъжете,
както и за взаимоотношенията с брат ми.
Тя спомена нещо за "членозавист". Чувала ли си нещо по въпроса?
Аз съм един от малцината мъже, които страдат от това. Продължавай. Заинтригува ме.
Тя каза, че чувствам голяма вина, заради брачния изстинкт и децата.
Тогава си спомних, как веднъж като дете случайно хванах нашите да се любят.
Всичко това се случва по време на първия сеанс?
От 15 години ходя на психиатър. До сега не... ми се е случвало подобно нещо.
Разказах й за съня ми и после се разплаках.
Плакала си? Аз не съм плакал нито веднъж през живота си. Това е прекрасно.
Аз хленча. Седя си и хленча.
В съня ми, Франк Синатра затиска устата ми с една възглавница и аз не мога да дишам.
- Синатра? - Да. Души ме.
Сигурно защото и той е певец, и ти си певица.
Значи ти се опитваш да се самозадушиш. Така се връзват нещата.
Това е перфектен, аналитичен модел на самопознание.
Тя каза, че се казваш Алви Сингър.
- Кого имаш пред вид? Мен ли? - Да, теб.
Защото в съня си чупя очилата на Синатра.
Никога не си ми казвала, че Синатра носи очила. Какво се опитваш да кажеш? Аз ли те задушавам?
За Бога, Алви. Сторих му това ужасно нещо,
защото пя във високата октава с онзи писклив глас.
Какво казва доктора?
Че трябва, по всяка вероятност, да ходя пет пъти седмично.
Нямам нищо против психоанализата. Въпроса е дали това ще промени жена ми?
- Дали ще промени жена ти? - Живота ми.
- Ти каза: "Дали ще промени жена ми?" - Казах: "Дали ще промени живота ми?"
- Каза "жена ми". - Живот! Казах "живота ми".
Тя каза: "Дали ще промени жена ми?" Ако си чул това, значи не съм се побъркал.
Казах му, че не мисля, че ме приема много насериозно,
защото не ме считаш за достатъчно умна.
Защо все за това се хващаш?
Защото аз те насърчавах за тези курсове на обучение ли?
Срещаш се с интересни професори.
Задочното обучение е такава тъпня. Тези професори са толкова измислени.
Не ща да слушам дрънканиците ти за Давид. Той е добър преподавател.
И защо ме следеше?
- Следях ви двамата с Давид. - Хайде стига вече.
Добре. Чудесно. Не знам къде съгреших.
Нейните чувства към мен охладняха. Аз ли съм причината за това?
Никога причината не е в теб. Просто хората са така устроени. Любовта повяхва.
Какво прави любовта? Господи! Много депресиращо.
Искам да те пита нещо. В леглото жена ти има ли нужда
от допълнителни стимуланти? Като например трева?
Ние използваме едно голямо, вибриращо яйце.
Голямо, вибриращо яйце?
Ако попитам някой психопат, бих получил подобен отговор. Господи!
Вие изглеждате много щастлива двойка.
- Така ли е? - Да.
Как си го обяснявате?
Аз съм много съм повърхностна и празнословна,
никакви идеи не ми хрумват и нямам нищо интересно за казване.
- Аз съм същия. - Разбирам. Това е много интересно.
Но все пак нещата при вас вървят, нали?
Е, много благодаря за този разговор.
Дори като хлапе, си падах по погрешните жени. Това ми е основния проблем.
Майка ми ме заведе на "Снежанка и седемте джуджета". Всички се влюбиха в Снежанка.
Аз мигновенно се влюбих в Злата Царица.
- Вече изобщо не се забавляваме. - Как можеш да го твърдиш?
Вечно ме натискаш да си обогатявам знанията.
Сигурно пак си в менструация.
Аз нямам менструация! Аз съм анимационен герой.
От време на време не мога ли да съм разстроена?
Макс, забрави за Ани. Познавам много други жени, с които можеш да излизаш.
Не искам да излизам с други жени.
Има едно момиче за теб. Ще я харесаш. Репортерка е в "Ролинг Стоун".
Мисля, че повечето хора са дошли заради Махараши, отколкото заради Дилън.
Бях на концерта на Дилън и направо ме побиха тръпки.
Особено като запя: "Само жена може така да се възползва."
"Само жена може така да се люби. Да, така е."
"Само жена може така да наранява."
"Но само малко момиче, може да скъса така."
Най-харизматичния концерт, на който съм бил след този на Дилън,
беше рожденния ден на Мик в "Медисън Скуеър Гардън".
- Това беше велико. Просто велико. - Ти ходили на Дилън?
Аз ли? Не, не успях. Енотът ми се разболя от хепатит.
Имаш енот?
При това няколко.
Единствената дума за това, която се сещам е "превеликолепно".
Това е превеликолепно.
Мога да измисля друга дума.
Той е Бог. Този човек е Бог. Има милиони последователи,
които биха лазили около земното кълбо, само да се докоснат до дрехата му.
Не думай. Трябва да има грамадни дрехи.
Аз самата съм Розенкройцерианка.
Не мога да възприема религиите, които пускат обяви в "Попюлар Механикс".
Погледни. Ето го и Господ Бог, излизащ от тоалетната.
Това е невероятно превеликолепно!
Бях на концерта на Стоунс, когато убиха онова момче.
Така ли? Аз пък на онзи на Алис Купър,
когато 6 човека бяха откарани в болница.
Надявам се нямаш нищо против, че свърших толкова бавно.
А, не. Не бъди... Не говори глупости. Знаеш ли, че...
Започва да ми се възвръща чувствителността в челюстта.
Сексът с теб е истинско изживяване а-ла-Кафка.
О. Благодаря.
Това беше комплимент.
Мисля... че твърде много се залага на оргазма,
да запълни празнините в живота на хората.
Кой го твърди?
Не знам. Май бяха Леополд и Льоб.
О, здрасти!
Ммм... не. Какво...
Какво става?
Звучиш ужасно.
Не. Разбира се...
Какъв спешен случай?
Не. Добре, стой там. Веднага идвам.
Стой там. Идвам веднага.
Аз съм. Отвори. Всичко наред ли е?
Какво става? Добре ли си?
Има паяк в банята.
Какво?
Има един голям, черен паяк в банята.
Викна ме в 3 часа през нощта, за да ми кажеш, че в банята има паяк?
Знаеш какво ми става, като видя насекомо. Не мога да спя при наличието на пълзящи гадини наоколо.
Убий го! Какво ти става? Нямаш ли "Райд"?
Казвал съм ти сто пъти. Трябва винаги да имаш спрей срещу насекоми под ръка.
Никога не знаеш кой ще те налази.
Както и аптечка, и пожарогасител...
Дай ми едно списание, защото съм малко уморен.
Ти ми се присмиваш, но аз съм подготвен за всичко.
За спешни случаи, за цунамита, за земетресения.
Ей, какво е това? Ходи ли на рок-концерта?
- Да. - А, так ли. Сериозно?
Хареса ли ти?
Беше ли... как да кажа, много як? Постигна ли тотална якост?
Беше просто страхотен.
Защо не се обади на този, дето те заведе на концерта,
да дойде и да убие паяка?
Извиках теб. Искаш ли да ми помогнеш или не?
Откога четеш "Нашънъл Ривю"?
- В какво се превръщаш? - Опитвам се да се запозная с всички гледни точки.
Тогава извикай Уилям Ф. Бъкли да убие паяка.
Алви, държиш се враждебно с мен. Усещаш ли?
Освен това, изглеждаш отслабнал и уморен.
3 часа сутринта е! Измъкна ме от леглото.
Дотичах до тук. Не можах да хвана такси. Каза ми, че е спешно.
Тичах нагоре по стълбите. Бях доста по-привлекателен, в началото на вечерта.
Излизаш с консервативна, рокендрол звезда?
Искаш ли чаша мляко с какао?
Хей, да не съм ти син? Дойдох тук за...
Имам чудесно мляко с какао.
- Къде е паяка? - В банята.
Не го размазвай. След като го утрепеш, го пусни в тоалетната и пусни водата няколко пъти.
Скъпа, унищожавам паяци от как навърших 30.
Този паяк е огромен. Голям проблем. Даже са два.
Не мислех, че е толкова голям, но все пак е сериозен паяк. Имаш ли метла или лопата?
В твоя апартамент са. Мисля, че ги оставих там. Съжалявам. Какво правиш?
Скъпа, в банята ти има паяк с размерите на "Буик".
- Това пък какво е? Имаш черен сапун? - Добър е за поддържане на тена.
Да не участваш в някое негърско шоу?
Не се притеснявай!
Готово. Убих ги и двата. Защо се разстрои?
Какво трябваше да направя? Да ги хвана и да ги закарам в сиропиталище?
- О, не си тръгвай. Моля те. - Какво имаш пред вид, не...
Какво става? Да не очакваш появата и на термити?
Какво ти е?
Не знам. Липсваш ми.
- О, Господи. Наистина ли? - О, да.
- Алви? - Какво?
Имаше ли някой при теб, като ти се обадих?
- Какво имаш пред вид? - Имаше ли... стори ми се, че чувам нечий глас.
Бях пуснал радиото. Прощавай - беше телевизора.
Гледах...
Алви, хайде повече да не се разделяме.
Не искам да сме далеч един от друг.
Мисля, че и двамата сме твърде зрели за подобно нещо.
Живота ни заедно не беше толкова зле, нали?
Не. За мен, беше страхотен. Знаеш ли...
По-добър и от двата ми брака.
Ти си доста по-различна. Не знам точно с какво, но е страхотно.
Знаеш ли, мисля, че ако ми позволиш, мога и да ти помогна да се повеселиш.
В смисъл, че знам колко е трудно.
Алви, какво ще кажеш... да отидем някъде за уикенда?
Защо не вземем Роб и тримата да отидем с колата до Бруклин?
Ще ти покажем старата махала. Ще ти е забавно.
Да, така е.
О, Господи! Великолепен ден!
Гледай си пътя! Ще потрошиш колата!
Изобщо не съм стъпвала в Бруклин.
Нямам търпение да видя стария квартал. Можем да й покажем училищния двор.
Бях голям спортист. Кажи й, Макс. Най-добрият. По всичко.
Веднъж му подадоха овална топка, а той се опита да я тупка.
Често си губех очилата.
О, вижте! Това е старата ни къща. Тук съм живял.
Божке!
Ти си щастливец. Там където аз съм живял, сега е магазин за порно аксесоари.
Запазил съм много добри спомени от нея.
Постоянните караници на родителите ти ли?
Да, и вечно за най-големите дреболии.
- Уволнила си чистачката? - Тя ни крадеше!
Тя е цветнокожа! Имат си достатъчно неприятности!
- Прерови ми дамската чанта! - Твърде много ги подтискат!
- Кой е подтиснат? Тя открадна! - И какво от това? Можем да си го позволим!
Как да си го позволим? С твоята заплата ли? Ако открадне повече?
Тя е негърка от Харлем! Тя няма пари!
И това и дава право да ни краде! Че от кого другиго да открадне?
- И двамата сте се побъркали! - Няма да те чуят, Макс.
Лео, омъжила съм се за глупак!
Ей, Макс. Какво е това?
Това е купона за уволнението на братовчед ми Хърби през 1945.
Погледнете. Това е Джоуи Никълс. Беше приятел на баща ми.
Като хлапе постоянно ме тормозеше.
Джоуи Никълс. Виждаш ли? 5 цента.
Виж тук. 5 цента.
Лесно ще запомниш името ми.
Само си спомни за Джоуи "Петте цента".
Това съм аз! Джоуи "Петте цента"!
Егати задника.
Най-много ме съсипваше Теси - на майка сестра й.
Винаги съм била трезвомислещата сестра.
А Теси винаги е била индивидуалистката.
Когато беше по-млада, всички искаха да се оженят за Теси.
Теси Московиц беше личност. Без съмнение тя беше душата на гетото.
Беше голяма красавица.
Теси, казват, че ти си била сестрата с характер.
Бях голяма красавица.
- В какво се изразяваше твоята индивидуалност? - Бях много чаровна.
Много ли мъже се интересуваха от теб?
О, бях страшна танцьорка.
Не е за вярване.
Е, прекарах си много добре. Беше един добър начин да си отпразнувам рожденния ден.
- Рожденния ти ден е утре. - Е, значи е доста близо.
Да, но никакви подаръци до полунощ.
Какво ли е това?
- Честит рожден ден. - Какво е това?
Това подарък ли е? Майтапиш ли се?
- Да. Защо не го пробваш? - Сериозно? Не...
- Това е подарък, по-скоро за теб, от колкото за мен. - Ще добави 10 години към сексуалния ти опит.
- Да. Забрави. - Ето един истински подарък.
О? Какво е това всъщност?
- Отвори го де. - Нека видим.
OK. Нека го видим.
О, Господи!
Знаел си, че искам точно това. Боже! Страхотен е.
Сложи си часовника и... всичките тези неща.
О, Господи.
Напомня ми
за едно време
когато бе до мен
и заедно вървяхме.
Напомня ми
за едно време
когато бе до мен и заедно вървяхме.
Все още тръпна,
когато те прегърна.
Все още тръпна,
както в началото.
Напомня ми
за едно време
срещи и цветя.
Както преди.
Безсънни нощи
и сбъднати сънища.
Правейки всички онези неща
също както преди
аз и
ти.
Благодаря.
Беше невероятна. Казах ти, че ако се придържаш към това ще си велика.
И... да знаеш... Беше невероятна.
Е, Алви, публиката беше страхотна.
Това много ме улесни, защото успях да бъда...
Извинете.
Здравейте, Казвам се Тони Лейси.
Просто исках да се отбия и да ви кажа, че много харесах изпълнението ви.
Така ли?
Мисля, че беше много мелодично и много ми допадна.
Много мило. Благодаря.
Записвате ли? В смисъл... Имате ли договор с звукозаписна компания?
Аз ли? Не.
Няма такова нещо.
Тогава, бих желал да обсъдим този въпрос, ако смятате за необходимо.
- Възможността да заработим заедно. - Става.
Това е Алви Сингър. Познавате ли Алви?
Не, но познавам работата му. Аз съм ви голям почитател.
Много благодаря.
Това са Шон, Боб и Петрония.
Здравейте.
Връщаме се в хотела. Отседнали сме в "Пиер".
Ще се видим с Джак (Никълсън) и Анджелика (Хюстън) за по едно питие.
Ако искате елате с нас, за нас ще е удоволствие.
Ще седим и ще си бъбрим. Нищо...
Нищо по-специално. Ей така за отпускане. Ще бъде много "размекнато".
Сетих се, че трябва да свършим една работа.
Каква работа?
Не помниш ли, че говорихме за онази работа дето... Трябваше да...
А, това нещо ли?
Аха...
А, добре. Щом не е удобно, няма проблеми. Ще го отложим за някой друг път.
Може да се видим някой път по Западното крайбрежие, ако дойдете нататък.
Представлението беше чудесно. Наистина ми хареса.
Приятно ни беше да се запознаем. Лека нощ.
Чао.
Какво ти става? Искаше ли да отидем на партито?
Не съм сигурна. Може би щеше да е забавно.
Щяхме да се запознаем с нови хора.
Не мисля, че една "размекната" вечер ще ми се отрази добре.
Има вероятност, ако много се размекна да узрея и после да изгния.
Няма да е добре за моята...
Значи не искаш да ходиш на купон? Какво тогава ти се прави?
Оня ден в Бруклин беше последния ден, в който си спомням, да сме си прекарали добре.
- Вече не се смеем. - Постояно съм в лошо настроение и недоволен.
- Колко често спите заедно? - Често ли правите секс?
- Почти не правим. Около три пъти седмично. - Постоянно. Около три пъти седмично.
- Онази вечер Алви искаше да правим секс. - Онази вечер тя не пожела да спи с мен.
Не знам... Преди 6 месеца бих го направила, само и само да му направя кефа.
Опитах всичко. Пуснах нежна музика, сложих червени крушки на лампата.
Проблема е, че след разговора ни тук,
чувствам, че имам правото на собствени чувства.
Мисля, че може да си доволен, от това, че защитавам правото си.
Аз й плащам да ходи на аналитик. Тя има напредък, а аз съм прецакан.
Чувставам се виновна, за това че Алви плаща за аналитика.
Чувставам се гузна, за това че не си лягам с него.
Ако спа с него, все едно тръгвам срещу собствените си чувства.
При нея има напредък, а при мен няма. Нейният напредък убива моя напредък.
Понякога си мисля, че трябва да живея с някоя жена.
Не мога да повярвам! Искате да кажете, че никога не сте смъркали кока?
Е, аз винаги съм искала да опитам. Но Алви, е много против.
Не изкарвай мен виновен. Не желая да си тъпча носа с бял прах.
Там има носна лигавица.
- Никога не искаш да пробваш нещо ново, Алви. - Как може да говориш така?
Аз пък предлагам, аз и ти, и онова момиче от класа по актьорско майсторство да направим "тройка".
- Това вече е извратено! - Знам, че е извратено, но е нещо ново.
Не си казвала, че не трябва да е извратено.
Хайде, Алви.
Направи услуга на тялото си. Опитай.
Сигурен съм, че ще падне голям смях, защото и инките са го правили.
А те са били много щастливи хора.
Хайде. Да знаеш, че си пробвал.
Екстра качество. Един приятел я донесе от Калифорния.
А, знаете ли, че заминаваме за Калифорния другата седмица.
Това е невероятно. Страшно се вълнувам.
По съвет на агента ми, се навих да се пробвам в телевизията.
Не. Не е заради това. Алви ще раздава награди по телевизията.
Държиш се така, все едно нарушаваш някакъв нравствен закон.
Трябва да заминем в седмицата след Коледа, което ще ми бъде адски неприятно.
Слушай, докато си в Калифорния, можеш ли да ми намериш малко кока?
О, разбира се. С удоволствие. Ще я поставя в специално изработените кухини в токовете на ботушите ми.
Между другото, колко струва?
Грама е около $70.
Сериозно? И какво е усещането? Защото аз никога...
Никога не съм се чувствал толкова отпочинал, Макс.
Искам да видите къщата ми. Живея точно до Хю Хефнър. Дава ми да ползвам джакузито.
А жените са като извадени от "Плейбой",
движат си само ръцете и краката.
Още не мога да повярвам, че това наистина е Бевърли Хилс.
Архитектурата е много разнородна.
Френска до испанска, късна готика до японска.
Боже! Каква чистота е само.
Така е, защото не си изхвърлят помията. Пазят си я за ТВ шоутата.
Макс, стига вече. Коледа е.
Не е за вярване, че е Коледа.
В Ню Йорк валеше сняг и беше толкова мрачно.
Дядо Коледа ще получи слънчев удар.
Макс, няма престъпност. Няма джебчии.
Няма стопански престъпления.
Но има ритуални и религиозно-култови убийства. Пълно е със здравословно хранещи се убийци.
Докато сте тук, искам да присъствате на някое мое шоу.
Също така, сме поканени на голямо Коледно празнество.
Сега, Чарли, искам хубав смях тук.
..лимузината се повреди?
Малко повече.
Макс, съзнаваш ли, колко неморално е това?
- Макс, сериалът е хитов. - Знам. Но ти добавяш смеха допълнително.
..у дома толкова скоро.
Тук искам да се заливат от смях, Чарли.
Излъчваме шоуто на живо пред публика.
Никой не се смее, защото шегичките не са смешни.
Ето защо тази машина е великолепна.
Скъпа, по-добре си легни. Твърде дълго си стоял на слънце.
Сега искам средно силен смях.
Сега силни ръкопляскания.
Да добява ли и освирквания?
О, Макс.
Нещо не ми е добре.
- Какво ти е? - Не знам. Нещо ми се... вие ми се свят.
- Като замаен съм, Макс. - Седни тогава.
О, Господи!
- Добре ли си? - Не знам.
- Искаш ли да полегнеш? - Не. Цяла сутрин стомаха ми се бунтува.
- Една биричка? - О... Макс, няма нужда.
Може би ще е по-добре да полежа.
Защо не хапнете малко от това? Чисто пилешко месо.
О, не. Не мога да го ям.
Гади ми се.
Ако можете да ми дадете нещо, което да ме вдигне за следващите 2 часа.
Трябва да отида в Бърбанк, за да връча награда в едно ТВ шоу.
Нищо ви няма, доколкото мога да преценя от първоначалния преглед.
Нямате температура. Няма симптомите на нещо сериозно.
- Не сте яли свинско или стриди. - Само за секунда. Извинете докторе.
Алви, обадиха се от шоуто. Казаха, че всичко е наред.
Намерили са ти заместник и ще го запишат без теб.
Господи! Значи шоуто отпада?
- Знам. Чуйте, докторе. - Искам да кажа, че не мога да открия нищо.
- Абсолютно нищо ли? - Да. Мога да повикам подвижната лаборатория.
Може ли солта, ако обичате?
Може би ще е по-добре да го приемем в болницата за ден-два.
Иначе няма как да кажем, какво е състоянието му.
Това всъщност не е толкова лошо.
Не ми казвай, че трябва да вървим от колата до къщата.
Краката ми не са се докосвали до паваж откак сме в Лос Анджелис.
Аз ще се срещна с теб, ако ти се срещнеш с Фреди.
Аз се срещам с Фреди. Фреди се среща с Чарли.
Всички полезни срещи са направени.
За сега е само хрумване. Но мисля, че мога да намеря пари,
за да го направя концепция и чак тогава ще се превърне в намерение.
Харесва ли ти къщата, Макс?
Взел съм си карта, в случай, че не мога да открия банята.
Трябваше да ми кажеш, че Тони Лейси организира партито.
Какво значение има?
- Мисля, че той си пада по Ани. - Не, не. За съжаление, Макс,
- той излиза с онова момиче там. - Кое?
Онази, дето и се вижда бельото.
Бельото.
- Макс, тя е разкошна. - Аха, шест точки, Макс.
- Чудесна е за теб, нали си свикнал на тройки. - Но тя е сама, Макс.
Ти си свикнал на онези с пазарските чанти в Сентръл Парк, с маски на устите и вечно дуднещи.
Харесва ли ти тази двойка? Току що са излезли от кабинета по сексология.
Да. Направо са за интензивното отделение.
Господи. Хей, Макс, мисля че тя ме заглежда.
Ако дойде насам, мозъкът ми ще стане на пихтия.
- Здрасти. - Ти си Алви Сингър, нали?
- Не сме ли се срещали на сбирките на Сектата? - Не мисля, не членувам в секти.
- Тогава как смееш да я критикуваш? - Ама той нищо не е казал.
Излязох да си направя шокова терапия, но се оказа, че имаме енергийна криза.
- Това е моят дегустатор. Вие познавате ли се? - Как сте?
- Опитваш я, за да провериш дали не е отровна? - Да. Той е луд.
Хора, ама вие и двамата сте в бяло. Така е било предопределено. Сигурно има екстрасенс наоколо.
Влизаме в операция заедно.
Нуждаем се от около 6 седмици. За 6 седмици можем да запишем целия албум.
Не знам. Много ми е странно.
Можеш да останеш тук. Можеш да се разполагаш в цялото крило.
- Наистина ли? Да остана тук? - Сериозно. Защо се усмихваш?
Не знам.
Не само, че е страхотен агент, но осигурява и главни роли.
Къщата е страхотна. Наистина. Сауни, джакузита, 3 тенис корта.
Знаеш ли кои са били първите собственици? Нелсън Еди, после и Легс Дайъмънд.
- След това знаеш ли кой е живял тук? - Казвай де.
Чарли Чаплин. Точно преди онова разследване.
Това е страхотно.
- Вие си оставате Ню Йоркчани. - Да, харесва ми там.
Някога живях там. Живях там дълги години, но... сега града е толкова мръсен.
Аз съм на боклука. Там ми е мястото.
Имаш чудесна кинозала, Тони.
Има и нещо друго, което ме дразни в Ню Йорк.
Ако искаш да отидеш на кино, трябва да се редиш на опашка. Можеш да умреш от студ.
Снощи гледахме "Великата илюзия" тук.
Ей, ако си надрусан, филма ще ти се стори страхотен.
Елате да видите спалнята. Фантастична е.
Не, благодаря, човече. Аз съм пас.
Невероятно е. По цял ден нищо друго не правят, освен да ядат и да гледат филми.
Така незабелязано остаряваш и накрая умираш.
Важно е да полагаш някакви усилия от време на време.
Мислиш ли, че приятелката му е красива?
Малко андрогенен тип, но е голямо парче.
Да. Забравих си мантрата.
Беше забавно.
Мисля, че няма нищо лошо в Калифорния.
Завръщането на блудния син.
Пълно е с красиви жени.
Беше забавно да пофлиртуваме малко.
Трябва да приема фактите.
Аз боготворя Алви, но връзката ни вече се разпада.
Ще имам обичайните неприятности в леглото с Ани довечера.
Защо ми е всичко това?
Ако имах смелостта да се разделя с него. Но знам, че това ще го нарани много.
Ако не се чувствах гузен, щях да помоля Ани да се изнесе.
Това вероятно ще я съсипе. Но пък трябва да съм честен снея.
Алви, стига сме го увъртали. Както сам знаеш...
Нашата връзка вече не се получава.
Знам това. Мисля, че връзката, е като акулата.
Или постоянно се движи напред или умира.
A според мен, в момента имаме една мъртва акула.
"Спасителят в ръжта" чия е?
Ако ми има името написано, тогава значи е моята.
Определено го има... Подписалa си се на всичките ми книги,
защото си знаелa, че все някога този ден ще дойде.
Алви, ти искаше да се разделим, точно толкова колкото и аз.
Няма спор. Мисля, че постъпваме зряло.
Всички книги за умиране и смърт са твои, а всичката поезия е моя.
"Отрицание на смъртта". Това беше първата книга, която ти взех. Помниш ли този ден?
Господи, чувствам как свалям голямо бреме от раменете си.
О. Много мило, Ани.
О, не, не, не. Имах предвид, че за нас е много важно,
да създадем нови връзки и тем подобни.
Две мнения по въпроса няма. Защото със сигурност опитахме.
Аналитика ми смята, че тази промяна е от жизненоважно значение за мен.
И знаеш ли, вярвам й. Защото моят аналитик ти я препоръча.
Защо трябва да те излагам на всичките си настроения и кризи?
Знаеш ли кое е най-хубавото?
- Винаги можем да се съберем отново. - Точно така.
Не мисля, че много други двойки биха се справили. Да скъсат и да останат приятели.
Ей, това е мое. Предполагам, че това всичко е твое.
Импийчмънт за Айзенхауер. Импийчмънт за Никсън.
Импийчмънт за Линдън Джонсън. Импийчмънт за Роналд Рейгън.
Ани ми липсва. Направих ужасна грешка.
Сега тя живее в Лос Анджелис с Тони Лейси.
Да върви по дяволите. Ако й харесва този начин на живот, да си го живее там.
- За мен той е тъпанар поради една причина. - Завършил е Харвард?
Може и да е... Слушай какво, и в Харвард грешат. Кисинджър е преподавал там.
Не ми казвай, че ревнуваш.
Аха. Ревнувам малко. Колкото Медея.
Г-жо, мога ли да ви покажа нещо? Вижте какво... намерих в апартамента й.
Черен сапун. Миеше си лицето по 800 пъти на ден с този сапун.
Не ме питайте защо.
Защо не се виждаш с други жени?
Ами, опитах. Но се... оказа, много подтискащо.
Винаги на мен се случва. Бързо! Дайте метла!
Какво толкова има? Това са просто омари.
Голям мъж си. Знаеш как да хванеш един омар.
- Не съм на себе си, откак отказах цигарите. - И кога беше това?
Преди 16 години.
Как така?
Как?
Отказал си цигарите преди 16 години. Нали така?
Не те разбирам.
Майтап ли си правиш?
Сентръл Парк се раззеленява.
Да. Срещнах онзи ненормалния, който често виждахме,
нали се сещаш - с въртящата се шапка и ролерите.
Чуй ме, искам... да се върнеш.
Е... тогава аз ще дойда да те взема.
Как къде съм? Къде мислиш, че съм?
На летището в Лос Анджелис съм. Току що кацнах.
Аз... дойдох да те видя.
Чакай, чуй ме. Може ли да не го обсъждаме по телефона?
Понеже чувствам, че имам температура.
Пак получих това хроническо Лос Анджелиско гадене. Хич не ми е добре.
Можем да се видим навсякъде. За мен няма значение. Наех си кола и ще дойда с нея.
Аз карам. Кой друг...
Е чак такова чудо ли е? Аз ще карам.
Ще поръчам кълнове от люцерна и...
пюре от дрожди.
Изглеждаш много добре.
Ами. Свалих малко килца, нищо повече.
Е, и ти не изглеждаш зле.
От известно време мисля по въпроса и смятам, че трябва да се оженим.
О, Алви. Моля те.
Защо? Тук ли искаш да живееш?
Тук, насред тази измишльотина.
Какви ги говориш? Тук е просто идеално.
Имам пред вид, че Тони е много мил.
И... се срещам с различни хора, ходим по купони, играем тенис.
В смисъл, че това за мен е голяма стъпка напред.
Имам пред вид, че мога в по-голяма степен да се радвам на хората.
Значи... не смяташ да се връщаш в Ню Йорк?
Какво толкова намираш в този град? Той загива. Нали прочете "Смърт във Венеция".
Тази книга я прочете след като аз ти я купих.
Вярно. Винаги ми купуваше книги, имащи думата "смърт" в заглавието си.
Ами темата е жизненоважна.
Алви, ти не си способен да се наслаждаваш на живота.
Ти си олицетворение на Ню Йорк. Точно това си.
Ню Йорк е въплътен в теб.
Мога да се наслаждавам на нещо, само тогава, когато всички други му се наслаждават.
Ако някой, някъде гладува, това... прецаква вечерята ми.
В крайна сметка искаш ли да оженим?
Не. Ние сме просто приятели.
Искам да си останем такива.
OK.
Сметката, моля!
Бесен си, нали?
Разбира се, че съм бесен. Защото знам, че ме обичаш.
Алви, не мога да кажа дали това е така, на този етап от живота ми. Наистина не мога.
Самият ти знаеш колко си прекрасен.
Нали ти беше причината да измъкна от стаята си за да започна да пея,
за да вляза в контакт с чувствата си и всички тези глупости.
Както и да е, виж, не искам... Чуй ме, чуй ме, чуй ме...
Ти в момента с какво се занимаваш?
Нищо особено. Опитвам се да пиша. Работя по една пиеса.
Та какво значи казваш? Няма да се върнеш в Ню Йорк с мен?
Не. Виж какво...
Трябва да тръгвам.
- Прелетях 3,000 мили за да те видя. - Закъснявам.
Въздушни мили. Знаеш как се отразява това на стомаха ми.
Денят е много напрегнат за Тони. Тази вечер раздават наградите Грами.
- Какво раздават? - Доста негови парчета са номинирани.
Дават награди за тази музика? Аз мислех, че само тапи за уши.
Стига вече! Нека забравим за този разговор.
Награди! Нищо друго не правят, освен да раздават награди! Не е истина.
Най-великият фашистки диктатор - Адолф Хитлер.
Знам какво ще кажете. Не съм голям шофьор. Имам проблеми с...
Свидетелството за правоуправление, моля.
Само не се ядосвайте, защото аз...
Книжката ми е тук някъде.
Колата е под наем и аз... аз...
Заповядайте.
Не ми разказвайте...
живота си.
Просто ми дайте свидетелството.
Трябва да ме помолите учтиво, защото имах изключително тежък ден. Гаджето ми...
Просто ми подайте свидетелството, ако обичате.
Щом поставяте нещата по този начин, ще ми е трудно да ви откажа.
Ужасно се изнервям пред представител на властите.
Вината не е ваша. Не го приемайте лично.
До скоро, момчета. Обаждайте се.
Обаждането ти ме изненада, Макс.
Да. Имах чувството, че момента не е много подходящ.
Чуваше се някакво квичене.
Близначки, Макс.
16 годишни.
Можеш ли да изчислиш математическата вероятност за това?
Ти си актьор, Макс. Трябва да рецитираш Шекспир в парка.
Аз го направих, Макс. И ме обраха.
Рецитирах "Ричард Втори" и двама с кожени якета ми откраднаха трикото.
През плутоний ли ще минаваме, Макс?
Спира алфа лъчите, Макс.
Не остаряваш.
Ти си умен човек. Как може да предпочиташ този начин на живот?
Какво толкова намираш в Ню Йорк?
Той загива. Нали прочете "Смърт във Венеция".
Тази книга я прочете след като аз ти я дадох.
Даваш ми книги само с думата "смърт" в заглавието.
- Темата е жизненоважна. - Ти не си способен да се наслаждаваш на живота.
Ти си като Ню Йорк. Ти си остров.
OK. Ако това през което преминахме не значи нищо за теб,
предполагам, че е по-добре да си кажем сбогом, веднъж завинаги.
Знаеш ли, смешното е, че след всичките ни сериозни разговори и страстни моменти,
всичко приключва тук, в ресторант за здравословно хранене на Сънсет Булевард.
Сбогом, Сали.
Почакай.
Ще тръгна с теб.
Обичам те.
Какво искате? Първа пиеса ми е.
Знаете как искаме всичко в изкуството да е съвършенно,
тъй като, това е изключително трудно постижимо в реалния живот.
Интересно, че все пак, срещнах Ани отново.
Видяхме се в Западен Манхатън.
Беше се завърнала в Ню Йорк. Живееше с някакъв тип в Сохо.
Когато се срещнахме, тя го беше замъкнала да гледат "Мъка и състрадание",
което за мен си беше личен успех.
След това веднъж обядвахме заедно и...
обсъдихме доброто старо време.
Искам само
да те прегърна.
Все още тръпна,
както в началото.
Напомня ми
за едно време.
Срещи и цветя.
Както преди.
Стана късно и трябваше да си ходим.
Но беше чудесно, че отново я видях. Припомних си, какъв чудесен човек е
и колко забавно беше, че я познавах.
Сетих се за онзи стар виц.
Един отива при психиатър и казва:
"Докторе, брат ми е полудял. Мисли се за кокошка."
А докторът го пита: "Ами защо не го доведеш тук?"
А ония отвръща: "Мога да го доведа, но се нуждаем от яйцата".
Е, струва ми се, че точно така чувствам човешките взаимоотношения.
Знам, че са нелогични, ненормални и абсурдни...
Но предполагам, че ги превъзмогваме, защото повечето от нас се нуждаят от яйцата.
Превод: electroneon